SININEN PLANEETTA
Trooppisista meristä löytyvät run- saimmat, värikkäimmät eliöyhteisöt...
Koralliriutat.
Ne näyttävät vedenalaisilta paratiiseilta -
mutta niissä käydään jatkuvaa taistelua... elintilasta.
Korallienkin on taisteltava siitä.
Tässä elämää kuhisevassa maailmassa -
jokaisen yksilön on löydettävä oma tapansa selviytyä.
Mutta nämä olennot eivät olisi täällä ilman koralleja.
KORALLIT
Planulatoukka ajelehtii meressä -
lukemattomien nuorten koralliriutan eläimien kanssa.
Jos yksikin toukka osuu sopivaan paikkaan ja jää henkiin -
syntyy uusi koralliriutta.
Jo muutaman päivän päästä toukka muuttaa muotoa. Siitä tulee polyyppi -
joka muistuttaa merivuokkoa.
Identtisiä kopioita putkahtaa esiin, ja runkokunta kasvaa vähä vähältä.
Jokainen polyyppi ympäröi itsensä kovalla tukirangolla.
Tästä tukevasta jalustasta se alkaa kasvaa.
Se kasvaa pituutta peräti 15 senttiä vuodessa.
Tämä haarova koralli on vasta kaksivuotias.
Kokonainen riutta voi olla tuhansia vuosia vanha.
Korallit ovat koko riuttayhteisön perusta.
Jotkut eliöt, kuten nämä Spirobranchus-sukuiset putkimadot -
elävät korallin sisällä.
Jotkut kiipeävät pois riutalta ja suodattavat ravintonsa vedestä.
Yhdyskunnan kasvaessa syntyy läheisiä suhteita -
ja eläimet ovat yhä riippuvaisempia toisistaan.
Nekin, jotka viettävät suuren osan ajastaan avomerellä -
palaavat riutalle puhdistautumaan.
Koralliriutalla voi elää ällistyttävä määrä kaloja.
Tässä ui merten pienimpiä ja suurimpia kaloja.
Valashait ovat vain vierailulla.
Ne tulevat tänne, kun virrat tuovat ravinteikasta vettä pintaan.
Kaikki nämä eläimet ovat täällä korallien ansiosta.
Tämä monimuotoinen labyrintti rakentuu kerros kerrokselta -
miljoonista ja miljoonista pikku eläimistä... polyypeista.
Polyypin pehmeää ruumista suojaa kalkkitukiranko.
Ontelovatsan alapuolella -
tapahtuu suurin osa kasvusta.
Elävä kudos erittää ympärilleen kalkkikiviverkoston.
Sen alapuolella tukiranko on paljas -
sillä siinä ei enää ole elävää korallikudosta.
Nämä kovat rakenteet muodostavat riutan perustan.
Riutta voi olla kilometrien pituinen.
Koralliriuttoja on vain tropiikin kirkkaissa ja matalissa vesissä.
Auringonvalo on koralleille välttä- mätön, vaikka ne ovatkin eläimiä.
Niiden ruumiissa elää nimittäin miljoonia yksisoluisia leviä:
Kasveja siis.
Ja kasvit tarvitsevat auringonvaloa voidakseen yhteyttää sokereita.
Levät tuottavat 98 prosenttia korallien käyttämästä ravinnosta.
Ilman leviä ei olisi koralliriuttoja.
Kaikkien kasvien tavoin levätkin tarvitsevat sopivan määrän valoa.
Ei liikaa eikä liian vähän.
Korallit säätelevät valonsaantia pigmenteillä -
jotka näkyvät vain ultraviolettivalossa.
Useimmat korallieläimet pysyvät päiväsaikaan kuoressaan.
Silloinkaan ne eivät ole turvassa perhokalojen leuoilta.
Öisin korallit imevät sisäänsä vettä, ojentavat pyyntilonkeronsa -
ja tulevat ulos syömään.
Ne keräävät planktonia.
Jokaisessa lonkerossa on polttiais- soluja, jotka laukeavat kosketuksesta.
Vangittuaan saaliin polyyppi siirtää sen suuaukkoonsa.
Juuri öisin ollessaan ulkona kuorestaan -
polyypit rakentavat allaan olevaa kalkkiperustaa.
Ennen pitkää korallit kasvavat tois- tensa päälle. Siitä tulee ongelmia.
Tunkeilevan naapurin läsnäolo havaitaan kemiallisesti.
Oikealla oleva tunkeutuja valmistautuu taisteluun.
Polyypit työntävät sisuksensa ulos ja syövät kilpailijansa elävältä.
Ei-kenenkään-maa, kaistale valkoista tukirankoa -
on ainoa merkki yöllisestä rajakahakasta.
Joitakin koralleja uhkaavat vielä tappavammat saalistajat...
Ne etsivät saalistaan liikkuen.
Piikkikruunu, myrkyllinen, voittamaton suursyömäri.
Sekin putkauttaa sisuksensa ulos ja nielee massoittain korallia.
Jotkut korallit saavat apua.
Niiden lomassa asustavat ravut nousevat puolustamaan kotiaan.
Ne aloittavat hyökkäyksen meritähden pehmeältä vatsapuolelta.
Piikkikruunukin vetäytyy moiseen hyökkäykseen joutuessaan.
Tämä koralli selviytyy vahingoittumattomana.
Kyhmypapukaijakalat ovat lähes puolentoista metrin pituisia.
Vahvoilla leuoillaan ne pystyvät puremaan jopa kiveä.
Niiden saapuessa ruokailemaan riutta on suuressa vaarassa.
Ne syövät umpimähkään -
ja napsivat levää etsiessään niin kiviä kuin koralliakin.
Nämä kalat ovat pääsyyllisiä riutan eroosioon.
Ne ulostavat nielemänsä kivet ja korallit hienona hiekkana.
Sitä voi syntyä yhdelle riutalle useita tonneja vuodessa.
Juuri tätä pehmeää hiekkaa ovat unelmien trooppiset hiekkarannat.
Ajan myötä hiekasta muodostuu saari -
jolle eläimet ja kasvit asettuvat asumaan.
Puut juurtuvat ja linnut saapuvat.
Täällä pesivien tuhansien tiirojen uloste, guano -
ravitsee hiekkaista maata, ja kasvit viihtyvät siinä paremmin.
Kaikkien merilintujen tavoin tiiratkin saavat ravintonsa merestä.
Vedenpinnan alla käydään paitsi kamppailua elintilasta -
myös jatkuvaa taistelua saalistajien ja saaliseläinten välillä.
Tämä kilpavarustelu on jatkunut miljoonia vuosia -
ja tuloksena on syntynyt poikkeuk- sellisen monimuotoinen eliöstö.
Piikkimakrillit ovat riutan pääsaalistajia.
Niiden aseena on nopeus.
Ne etsivät hopeakylkiä -
jotka puolustautuvat muodostamalla hämmentävän, hohtavan parven.
Makrillit yrittävät ajaa hopeakyljet riutalle.
Siellä on helpompi erottaa parvesta kaloja.
Erilleen joutuneet hopeakyljet voi nyt pyydystää salamahyökkäyksin.
On turvallisempaa piiloutua riutan sisään, vaikkapa sienen onteloihin.
Nämä katkaravut eivät ole juuri riisinjyvää suurempia.
Ne ovat ainutlaatuinen laji.
On käynyt ilmi, että niillä on hyvin kehittynyt sosiaalinen järjestelmä -
aivan kuin mehiläisillä. Koko yhdys- kunta on yhden naaraan jälkikasvua.
Se on kuningatar ja ainoa, joka tuottaa munia.
Kuten mehiläisilläkin, jokaisella yksilöllä on oma tehtävänsä.
Vartijoilla on aseenaan isot, voimakkaat sakset.
Ne ovat aina vahdissa valmiina hoitelemaan tunkeilijat.
Tämä monisukasmato saalistaa kernaasti sienissä.
Tällaisessa sokkelossa hyökkäys voi tulla milloin ja mistä päin tahansa.
Vartijat huomaavat vaaran. Etulyöntiasema on menetetty.
Paras vetäytyä, kun vielä voi, muuten voi käydä huonosti.
Sieni tarjoaa katkaravuille turvallisen kodin lisäksi -
myös ravintoa, eikä niiden tarvitse koskaan lähteä ulos.
Kaikki tarpeet tyydyttävää asumusta kannattaakin puolustaa.
Katkaravut puolustavat kotiaan, toiset eläimet saalistuspaikkojaan.
Lasiahvenet ovat meriahvenelle houkutteleva saalis.
Se ui hitaasti niiden keskellä -
kunnes ne eivät enää koe sitä uhkana.
Täällä on muitakin kaloja.
Siipisimppu pysyttelee taustalla ja odottaa sopivaa hetkeä.
Mutta tänne ei mahdu kahta saalistajaa.
Meriahven uhmaa siipisimpun myrkyllisiä piikkejä -
ja yrittää karkottaa vihollisensa.
Siipisimppu ei anna periksi.
Meriahven saa käyttää useita tunteja saalistuspaikkansa puolustamiseen.
Jotkut eläimet pyrkivät välttämään kriisitilanteita.
Nämä harlekiinikatkaravut ovat pyydystäneet meritähden.
Ne vievät sen turvalliseen paikkaan kilpailijoiden ulottumattomiin.
Meritähdissä on se vika, että niillä on oma tahto -
ja viisi isoa, tahmeaa sakaraa.
Kun yksi saadaan irti pohjasta, toinen on tarttunut uudelleen.
Ainoa mahdollisuus on kääntää meritähti selälleen.
Sen raahaamisessa kotikoloon on silti valtava urakka.
Meritähti on katkaravuille valtava ruokavarasto.
Jos ne pystyvät pitämään sen, siitä riittää syötävää päiviksi.
Riutan yläosaa peittää yleensä ohut, vihreä leväkerros.
Monet kalat ovat siitä riippuvaisia.
Kaulusvälskärit puolustavat ruokapaikkaansa.
Mutta näin oivasta paikasta käydään aina kilpailua.
Kun raitavälskärit haluavat syödä, niitä ei voi juurikaan estää.
Kaulusvälskärit yrittävät pitää ne poissa.
Mutta ne lannistuvat ylivoiman edessä.
Paikka puhdistetaan levistä muutamassa minuutissa.
Kaulusvälskärit näyttävät olevan tappiolla.
Mutta vähitellen ne pääsevät niskan päälle.
Ne jatkavat hyökkäyksiään, kunnes rosvoilijat häipyvät.
Yön pimeydessä joukko hyvin outoja otuksia -
ryömii riutan poikki.
Tämä liikkuva pensas on itse asiassa käärmetähtiin kuuluva eläin.
Haarakkeitaan levitellen se pyydystää planktonia.
Riutalle laskeutuu outo hiljaisuus.
Kalat vetäytyvät piiloihinsa.
Keihäsrauskut tulevat pyydystämään hiekkaan hautautunutta saalista.
Ne tutkivat merenpohjaa sähköaistinsa avulla.
Niiden liikehdintä houkuttelee paikalle haita...
Valkoevähaita.
Yöllä, kun näköaisti on melko tarpee- ton, hailla on iso etu puolellaan:
Ne jäljittävät kaloja sekä haju- että sähköaistinsa avulla.
Nämä hait etsivät myös riutan kätköissä lymyäviä kaloja.
Hoikan ruumiinrakenteensa ansiosta ne pääsevät hyvinkin ahtaisiin koloihin.
Pakopaikkaa ei ole.
Harva eläin on turvassa näiden syöminkien aikana.
Hyökkäykset jatkuvat yö toisensa jälkeen.
Elämä riutalla on muutakin kuin ravinnonhakua.
Seksikin on tärkeää.
Lisääntymistapoja on monia -
mutta tavoitteena on aina tuottaa mahdollisimman paljon jälkeläisiä.
Joka iltapäivä kahden kuukauden ajan -
keltapilkkuvälskärikalat etenevät Punaisenmeren riutalta toiselle.
Kaikilla on sama määränpää, yleensä jokin helposti erottuva paikka.
Siellä ne odottavat hämärän tuloa.
Yhtäkkiä muutama naaras pyrähtää ylöspäin laskeakseen mätimunansa.
Nopeimmat ja lähinnä olevat koiraat seuraavat perässä.
Kaikki haluavat päästä hedelmöittämään mätimunia.
Paikalle tulee tietysti muitakin, onhan tiedossa helppo saalis.
Kun keltapilkkuvälskärikalat kutevat -
napostajat tulevat syömään ravitsevia munia.
Koko joukko muitakin saalistajia saa syödäkseen munia ja toukkia -
joita ajelehtii vedessä tulevien viikkojen aikana.
Jotkut kalalajit ovat paljon tarkempia muniensa suhteen.
Seepraneulat pysyttelevät tietyn riutalla olevan paikan tuntumassa.
Joka aamu naaras lähtee nukkuma- paikastaan etsimään kumppaniaan.
Ne ovat yhdessä 10 minuuttia vahvistaakseen suhdettaan.
Ne uivat pitkin koiraan reviiriä esittäen tervehdystanssinsa.
Koko kesän ajan naaraan mätimunien kypsyttyä -
kosiskelu alkaa tosissaan aamun varhaisina tunteina.
Se vie aikansa. Noin parin tunnin kuluttua ne nousevat merenpohjalta -
toisiinsa kietoutuneina.
Koiras hankaa itseään naarasta vasten -
stimuloiden sitä laskemaan mätimunansa.
Koiras nappaa ne nopeasti.
Kalat taputtelevat mätimunat tiukasti kiinni koiraan vatsaan.
Naaras jättää uroksen -
mutta joka aamu se palaa pienelle kuviouinnille.
Näin niiden välinen suhde pysyy lujana.
10 päivää myöhemmin pimeyden turvin -
koiras ravistelee ruumistaan, ja pikku seepraneulat syntyvät.
Nyt ne eivät ole enää riippuvaisia vanhemmistaan.
Koska koiras huolehtii munista heti muninnan jälkeen -
naaras voi ryhtyä heti tuottamaan uusia.
Ilman koiraan apua pari lisääntyisi vain joka 20. päivä, ei joka 10:s.
Jakamalla työn ne pystyvät tuplaamaan vuodessa syntyvien poikasten määrän.
Täältä tulee Metasepia pfefferi.
Muista seepioista poiketen se yleensä kävelee merenpohjassa -
sen sijaan, että kiitäisi "suihkumoottorinsa" avulla.
Tämä on koiras.
Se yrittää väreillään tehdä vaikutuksen isompaan naaraaseen.
Yritys näyttää melko turhalta.
Lopulta naaras myöntyy.
Viimeinen vaihe, siittiöiden siirto, sujuu vauhdilla.
Laulava ryhävalasuros.
Ryhävalaat vain vierailevat riutalla.
Vuoden kestäneen kantoajan jälkeen -
naaraat tulevat tänne synnyttämään ja imettämään poikasiaan.
Ne näkevät ainoan jälkeläisensä eteen kovasti vaivaa -
naaraat näet imettävät poikasiaan 6–12 kuukautta.
Urokset tulevat tänne parittelemaan.
Yksinäiset urokset vahvistavat asemansa laululla.
Mitä äänekkäämpi ja pidempi laulu, sitä vahvempi laulaja.
Mitä parempi laulu, sitä suurempi uros -
ja sitä suuremmat parittelumahdollisuudet sillä on.
Kaikilla näillä lisääntymistavoilla on sama päämäärä:
Että mahdollisimman suuri jälkeläis- joukko eläisi sukukypsäksi asti.
Myös korallit lisääntyvät suvullisesti -
mutta kun on kiinni merenpohjassa, kumppanin etsiminen on vaikeaa.
Siksi niiden on synkronoitava seksuaalinen toimintansa.
Ne hyödyntävät kohoavaa veden lämpötilaa ja kuun vaiheita.
Joitakin päiviä täydenkuun jälkeen loppukeväällä -
kun vuorovesivirrat ovat heikoimmillaan -
Ison valliriutan korallit ovat valmiita kutemaan.
Osa koralleista on uroksia. Ne laskevat veteen siittiöpilviä.
Lähistöllä oleva naaras laskee munasolunsa.
Jotkut korallieläimet ovat sekä uroksia että naaraita.
Ne laskevat veteen munapaketteja, joissa on jo siittiöt mukana.
Suuret määrät munasoluja ja siittiöitä nousee pintaan -
sekoittuakseen muualta riutalta laskettuihin.
Kukin korallilaji ajoittaa kutunsa tietyn yön tiettyyn hetkeen.
Ristisiitokselle luodaan näin mahdollisimman hyvät edellytykset.
Hedelmöittyneet munasolut ajelehtivat pois riutalta.
Myrskyisä vuodenaika tietää suurta vaaraa riutan eläimille.
Karibianmeren hummerit huomaavat muutoksen vedessä.
Lämpötila laskee ja merenkäynti sekoittaa pohjahiekan.
Pimeyden turvin ne kiiruhtavat pois myrskyn tieltä -
yli vaarallisen hiekkatasangon syvempiin vesiin.
Ne tekevät tämän matkan joka vuosi.
Kulkueeseen liittyy hummereita joka puolelta riuttaa.
Voimia säästääkseen ne etenevät toistensa imussa.
Ja mitä suurempi joukko, sen parempi turva.
Aamunkoitteessa ne saapuvat riutan reunalle ja jatkavat alaspäin.
Ne pysyvät merenpohjalla, kunnes myrskyt ovat ohi.
Myrskykaudella kehittyy joskus hurrikaaneja.
Silloin riutan rakenne on vaarassa.
Yksi iso myrsky voi tuhota kokonaisen riutan.
Tuhansien vuosien työn tulos katoaa muutamassa tunnissa.
Kaukana merellä syntyy koko ajan uutta elämää.
Ennen pitkää planulatoukat palaavat asuttamaan raunioita -
ja keskelle autiutta syntyy uusi koralliriutta.
Suomennos: Outi Kainulainen Broadcast Text Helsinki, 2002